![](https://blogger.googleusercontent.com/img/a/AVvXsEg4UpLeD0hyt8b2BZ-rCMUaIlJVITVipEqzC_UGuN-ATWzDcugvJ4pF55tWOR7rT5uDqe1JiSPWd5zOnQrR2tI4aR_WPUmgbh3SajPIpo_-8Owf-QFcFl3BLVlkhl_SWpQeE3v_mRAHynPkG9XTOYPw5F-lSPqECYRNMPHQ1DAqYVRT2l5vN4fxfJxA=w480-h640) |
Нанук з миколаївського зоо вчасно поїхав до Брюселю... |
«Я не вмію поводитися зі зброєю», «Я не воджу машину», «Я застряг за кордоном», «Я з дитиною вдома» – через ці та інші причини сотні людей не можуть бути на передовій або в ТрО. У закритих групах в соцмережах чи своїм рідним вони розповідають про відчуття провини й сорому, ніби роблять недостатньо для перемоги. Спартак Суббота, кандидат психологічних наук (PhD), психіатр та психотерапевт, пояснив, як заспокоїти й вивести себе з цього стану, та найголовніше, чому іноді те, що називають «бездіяльністю», в певних ситуаціях може бути найкращим рішенням.
Бути живим на війні – теж роботаПід час воєнних дій часто потрібна не стільки допомога – скільки важливо не заважати. Якщо людина не має військового досвіду чи досвіду бойових дій, тоді найоптимальніше – мінімізувати ризики для власного життя, родини, друзів, інших цивільних.